Barnevernets ivaretakelse av barn med psykisk syke foreldre
Bachelor thesis
Date
2022Metadata
Show full item recordCollections
- Institutt for sosialt arbeid [1382]
Abstract
Hensikt: Hensikten med denne oppgaven er å finne ut hvordan barnevernspedagoger kan ivareta barn med psykisk syke foreldre med fokus på resiliens som verktøy.
Metode: Som metode har det blitt utført et systematisk litteratursøk hvor det kom frem fem forskningsartikler. Disse artiklene og relevant litteratur har belyst problemstillingen.
Resultat: Det kom frem at barn og unge savner informasjon og oppfølging rundt foreldrenes psykiske sykdom. Samtidig opplever de skyldfølelse og skam som en følge av manglende informasjon. Barna tilpasser seg foreldrene, og kan bruke parentifisering som arena for mestring. Foreldre, helsepersonell og barna selv, har noe motstridene erfaringer. Det kommer også frem at barna ofte ikke blir oppfattet realistisk nok. Tiltak rettet mot å styrke både barnet alene, og familien som helhet, kan redusere stress og styrke resiliensutviklingen.
Konklusjon: For at barnevernspedagogen skal kunne ivareta barn som er pårørende til foreldre med psykisk sykdom, bør en jobbe systemteoretisk for å ivareta helhetsperspektivet samt fremme resiliens. Samtidig må man jobbe for å fjerne stigmaet disse barna opplever ved å gi tilpasset informasjon. Det er nyttig for barna å møte andre i samme situasjon, og å ha noen fortrolige å henvende seg til både i og utenfor familien. Dersom barnevernspedagogen ser barnet og dens behov vil man kunne forebygge senere vansker i barnets overgang til voksenlivet. Aim: The aim of this thesis was to survey out how child welfare educators can take care of children with mentally ill parents, with a focus on resilience as a tool.
Method: As a method, a systematic literature search was used, where five research articles were selected. These articles and relevant literature have shed light on the issue.
Result: It was found that children and young people lack information and follow-up about their parents' mental illness. At the same time, they experience guilt and shame because of lack of information. The children adapt to the parents, and can use parentification as an arena for mastery. Parents, health professionals and the children themselves, have somewhat conflicting experiences. It also emerges that children are often not perceived realistic enough. Measures aimed at strengthening both the child alone, and the family, can reduce stress and strengthen the development of resilience.
Conclusion: In order for the child welfare educator to be able to take care of children who are relatives of parents with mental illness, one should work in systems theory to take care of the holistic perspective and promote resilience. At the same time, one must work to remove the stigma these children experience by providing customized information. It is useful for children to meet others in the same situation, and to have someone familiar to turn to both inside and outside the family. If the child welfare educator sees the child and its needs, it will be possible to prevent later difficulties in the child's transition to adulthood.