A Time to Speak and a Time to Keep Silent: Psychotherapists’ Perceptions of Silence-phenomena
Master thesis
Permanent lenke
https://hdl.handle.net/11250/2776107Utgivelsesdato
2021Metadata
Vis full innførselSamlinger
- Institutt for psykologi [3109]
Sammendrag
Stillhetsfenomen er ikke kun tomrom mellom ord, men er preget av meningsskaping og er fylt av spenning, affekt og tvetydighet. Grunnet den komplekse og dynamiske naturen til stillhetsfenomen kan de være vanskelige å skape mening av og navigere i en psykoterapeutisk kontekst. Denne studien undersøkte psykoterapeuters persepsjoner og erfaringer med stillhetsfenomen og den terapeutiske relasjonen i psykoterapi. Semistrukturerte intervjuer ble foretatt på 14 norske kliniske psykologer og psykiatere. Intervjuene ble transkribert, kodet og analysert ved hjelp av en teoretisk drevet latent tematisk analyse (TA). Analysen viste at terapeuter oppfatter og skaper mening av stillhetsfenomen på ulike vis. Deltakerne bruker stillhetsfenomen som et intuitivt verktøy for å tjene et mangfold av funksjoner i en terapeutisk prosess (f.eks. affektiv prosessering og integrering av innsikter og relasjonelle erfaringer). Stillhetsfenomen ble funnet å forsterke tvetydighet, ambivalens og affekt i deltakerne, hvilket belyser viktigheten av terapeuters selvregulering. Fortolkningene og meningene terapeutene attribuerte til stillhetsfenomen ble funnet å være svært avhengig av kontekstuelle faktorer, særlig den terapeutiske relasjonen. I tilfeller hvor den terapeutiske relasjonen ble oppfattet som sterk, tolket terapeutene stillhetsfenomen til å ha større potensiale til å være fasiliterende for den terapeutiske relasjonen og prosessen. Dersom den terapeutiske relasjonen ble ansett som svak, kunne stillhetsfenomen derimot ha ødeleggende konsekvenser. Vi fant at stillhetsfenomen har potensiale til å indusere og inneholde relasjonelt dype møter (moments of meeting at relational depth).
Nøkkelord: stillhetsfenomen, psykoterapi, den terapeutiske relajsonen, relasjonell dybde Silence-phenomena are not merely empty spaces in between words, but are infused with meaning-making and filled with tension, affect and ambiguity. Due to the complex and dynamic nature of silence-phenomena, they can be difficult to navigate and make sense of in the context of psychotherapy. This study focused on psychotherapists’ perceptions and experiences of silence-phenomena and the therapeutic relationship in psychotherapy. Semi-structured interviews were conducted on 14 Norwegian clinical psychologists and psychiatrists. The interviews were transcribed, coded and analysed using a theoretically driven latent thematic analysis (TA). The analysis yielded that silence-phenomena in therapy are perceived and made sense of by therapists in various ways. The participants use silence-phenomena as an intuitive tool in order to serve a diversity of functions in a therapeutic process (e.g. affective processing). Silence-phenomena were found to amplify ambiguity, ambivalence and affect in the participants, highlighting the importance of therapists’ self-regulation. The interpretations and meanings ascribed to silence-phenomena were found to be highly dependent on contextual factors, especially the therapeutic relationship. In cases where the therapeutic relationship was perceived as strong, the therapists interpreted silence-phenomena as having greater potential to be facilitatory to the therapeutic relationship and process. Conversely, if the therapeutic relationship was perceived as weak, silence-phenomena were interpreted as having more detrimental effects. Silence-phenomena were found to have the potential to induce and encompass moments of meeting at relational depth.
Keywords: silence-phenomena, psychotherapy, the therapeutic relationship, relational depth