Hvordan kan behandling rettet mot pedofile redusere risikoen for seksuelle overgrep mot barn?
Bachelor thesis
Permanent lenke
https://hdl.handle.net/11250/3074170Utgivelsesdato
2023Metadata
Vis full innførselSamlinger
- Institutt for sosialt arbeid [1382]
Sammendrag
Pedofili blir både omtalt som en psykisk lidelse og seksuell legning. Å være pedofil betyr at man har en seksuell tiltrekning til prepubertale barn. Det er viktig å påpeke at ikke alle som gjør overgrep mot barn er pedofile, og ikke alle pedofile gjør overgrep mot barn. I Norge er diagnosen pedofili kun gjeldene hvis en person oppfyller en rekke kriterier som er definert i diagnosesystemet ICD-11. Det er ikke lett å identifisere en person som er pedofil, da pedofile som oftest er som alle andre med familie, barn og venner. Stigmatisering av pedofile fra media, fagfolk og samfunnet kan skape ensomhet, redsel og psykiske lidelser hos pedofile, og dette kan øke risikoen for overgrep mot barn. Samfunnet må skape et rom hvor pedofile tør å oppsøke hjelp, slik at risikoen for overgrep kan reduseres. Denne oppgaven ser på hva forskning sier om hvilken behandling som reduserer risiko for overgrep mot barn. Kognitiv atferdsterapi har vist positiv effekt på kort sikt, men man vet ikke om det gir langvarige resultater. Farmakologisk behandling med testosteronsenkende medisiner kan ha positiv effekt på redusering av seksuelle lyster, men medisinsk behandling har også bivirkninger. Gruppeterapi kan være en måte å jobbe med kognitiv atferdsterapi på, men det er vanskelig å si om dette er en god behandlingsform for pedofile. I sum viser forskning at det er viktig å skape et inkluderende og støttende samfunn for å redusere risikoen for overgrep mot barn. Samtidig er det behov for videre forskning på behandling av pedofili, slik at man kan finne behandlingsmetoder som er effektive på lang sikt og som tar hensyn til individuelle forskjeller. Pedophilia is referred to as both a mental disorder and a sexual orientation. Being a pedophile means having a sexual attraction to prepubescent children. It is important to point out that not everyone who abuses children is a pedophile, and not all pedophiles abuse children. In Norway, the diagnosis of pedophilia is only valid if a person meets a number of criteria defined in the ICD-11 diagnostic system. It is not easy to identify a person who is a pedophile, as pedophiles are usually like everyone else with family, children and friends. Stigmatization of paedophiles by the media, professionals and society can create loneliness, fear and psychological distress in paedophiles, which can increase the risk of child abuse. Society needs to create a space where pedophiles dare to seek help so that the risk of abuse can be reduced. This paper looks at what research says about what treatment reduces the risk of child abuse. Cognitive behavioral therapy has shown positive effects in the short term, but it is not known whether it provides long-term results. Pharmacological treatment with testosterone-lowering drugs can have a positive effect on reducing sexual desire, but medical treatment also has side effects. Group therapy can be a way of working with cognitive behavioral therapy, but it is difficult to say whether this is a good form of treatment for pedophiles. Overall, research shows that it is important to create an inclusive and supportive society to reduce the risk of child abuse. At the same time, there is a need for further research on the treatment of pedophilia to find treatment methods that are effective in the long term and take into account individual differences.
Beskrivelse
Full text not available